Kutt terásh i 1000 meter. Tilpass vektor. Gjør klar dronen.
LDSS NAUVOO I DRIFT
Send ut dronene.
Gjør klar kroken.
- Sett oss på dekk. - Sir.
Du sherù motorsekvensen. La oss snu det rundt.
Det er dette.
Vi har Nauvoo. Begynner tilpasning omgående.
STRIDSVRAK PÅ VEI MOT IO
Går det bra?
Jeg lurte på om jeg kjente noen av dem.
Tjenestegjorde med dem.
- Det er tomt for drivstoff. - Ja.
Halve flåten jakter på de to nye passasjerene,
og vi flyr inn i en krigssone. Vi må ha forsyninger.
Ved å røve graver.
Enig, men hva kan vi gjøre?
Døde folk trenger ikke ting.
Det er lurt, Alex.
Finn en bra kandidat.
- Hvordan kan du gå med den? - Det er min fiendes hud.
Da er dette huden til eksen min. Naomi ga oss disse.
Vi kan lese nyheter, prate med besetningen,
men ikke sende noe fra skipet.
Kan ikke du få folk til å gjøre som du vil?
Jeg får ikke tvunget deg, og du er bitteliten.
Jeg er skytter, ikke spion.
Jeg løser ikke problemer med sosiale ferdigheter.
Jeg løser problemer ved å snakke. Jeg må ha en åpen kanal til Souther.
Holden vil holde seg unna krigen.
Han lar deg ikke gi ordre til en admiral over radioen.
Jeg traff moren hans.
Jeg tror ikke han klarer å være nøytral så lenge.
La oss gi ham en dytt.
Kittur Chennamma. Raskt angrepsskip. Jeg leverte mye ammo til slike.
De ble visst tatt ut tidlig. PDC-ene ble ikke engang brukt.
Det er den.
Vrakfeltet har noen bokser som sender automatiserte signaler.
- Vi bør ikke bli her for lenge. - La oss være raske.
- Klar for dokking. La oss få det gjort. - Mottatt.
Prosjekt Caliban er mer enn bare en stabil protohybrid-supersoldat.
Det er også et hypermoderne våpenleveringssystem,
noe de følgende bildene viser.
Jeg trodde vi hadde lært noe om å la verktøy ligge i null G.
- Har du ikke sett nok på det der? - De produserer de greiene.
Å gjøre mennesker til monstre. Hvordan kan man gjøre det?
Vi hadde nok ikke samme type barndom.
Våpenhybriden plasseres i en suspensjonskapsel
som plasseres i en leveringsfarkost.
Jeg måtte tro at hvis det var Mei på skroget,
ville å drepe henne være det verste jeg kunne gjøre.
Jeg vet ikke om det stemmer lenger.
Fest det der, og så trenger kapteinen og jeg hjelp.
Kanonskuddet ødela livssystemene og hovedvanntanken.
Null oksygen. Vi kan ikke lage mer.
- Dårlig dag. - Men kort.
Dere kommer til et tilgangspanel,
og da er dere ved siden av en av PDC-ene.
Mottatt.
- Vi får bare vente. - Skynde oss å vente.
Det var essensen av militærlivet.
- Beklager at du må se dette. - Det blir verre på innsiden.
Jeg går og lager noe godt til når folk kommer tilbake.
Jeg hadde en fantastisk oppskrift på rødt fôr.
- Rødt fôr? - Belter-mat. Sterkt krydret.
- Tilbyr du deg å lage mat? - Ja.
- Du må ikke. - Jeg vet det.
Nei, nei. Jeg mente at det er hyggelig.
Amos.
Nesten full. Masse kuler. Kom igjen, doktor, så setter vi i gang.
Alex, motoren så intakt ut.
Hvis vi får i gang motoren,
kan vi få litt avstand mellom oss og vrakrestene.
Er på saken. La oss se om Kittur vil høre på oss.
Med Razorback og denne balja har vi en konvoi.
Be Naomi om en full sikkerhetssjekk og se om den starter.
Jobben blir enklere med lys og tyngdekraft.
Mottatt.
Ikke beveg dere.
Hva? Hva skjer?
Jeg følte bare noe.
SOS.
Noen er i live her.
Hvor er Holden? Vi må snakke om kommunikasjonssituasjonen.
Hva gjør dere?
Vi brukte nesten all ammunisjonen på å redde dere.
De stjeler fra de døde, og det er greit for deg?
Ingen spurte deg.
Hvorfor klargjør de en nødsluse?
De kan ha funnet overlevende.
Det hadde ikke skjedd uten å stjele fra de døde.
Forseglingen fungerer. Vi har trykk.
Er vi for sent ute?
Jeg visste at Mars ville finne oss.
FN-BYGGET NEW YORK CITY
SPESIALSESJON I GENERALFORSAMLINGEN
Jeg vet hva du tenker.
"Kunne dette ha vært unngått?"
Selvfølgelig. Hvem ønsker noe slikt?
Mars. De hevder at vi skjøt først over Ganymedes og at de hadde rett,
men de har ønsket dette i årevis.
Generalforsamlingen samles om fem minutter. Vennligst sett dere.
Du har skrevet en flott tale. Du bør sitte foran.
Jeg står foran dere i lys av en forferdelig tragedie.
Vi sørger alle over de nesten to millioner døde...
...men vi står ved et vendepunkt i historien.
Vi blir konfrontert av det ukjente på en helt ny måte.
Aktivitet først på Eros, og nå på Venus.
Umiskjennelig bevis på avansert fremmed liv
hvis mål og mening vi ikke kan forstå.
Vi må ikke unnvike dette eller late som om det er noe annet.
Det eneste vi vet sikkert, det eneste jeg kan si, er dette:
Mennesket har stått overfor noe helt nytt før.
Vi har oppdaget uante vidundre og grusomheter før,
og med mot, fremsyn og tro,
både på målet og hverandre,
har vi kommet oss gjennom selv de mørkeste netter.
Jeg står her for å fortelle dere at vi vil gjøre det igjen.
Første skritt, den mest nødvendige og grunnleggende begynnelsen...
...er at menneskeheten forstår at vi er ett folk.
Krangler om tilhørighet må settes til side
slik at vi kan vende oss mot det største mysteriet,
og dette, må jeg si med stor sorg,
er sannheten Mars har vendt seg bort fra.
Selv med en sjanse til å heve seg over historien,
har Mars i stedet insistert på det de kaller uavhengighet,
noe som bare er en unnskyldning for krig og vold.
Mars ser dette forferdelige og mirakuløse øyeblikket
som en mulighet til å hevne seg for gammel urett.
Til å få overtaket på Jorden. Til å vinne poeng.
De har glemt vår felles menneskelighet,
og derfor må de minnes på det.
Det er vår plikt, ikke som Jordens regjering,
men som artens moralske ledere, å samle fraksjonene.
Å gjøre slutt på splittelsen mellom planetene.
Å bli det vi alltid har vært.
Én rase. Én menneskerase under ett forent flagg,
og sammen gå inn i historiens nye kapittel.
Takk for hjelpen.
- Er kapslene klare? - Ja, sir. Vi overleverer
alt når Agatha King kommer.
Datakjernene og kopiene blir med i min ferge.
- Så klart. - Gjør barna klare for reise.
De blir med meg.
Sir, jeg er redd for at ikke alle barna overlevde.
Må jeg spesifisere overlevende barn?
Selvsagt ikke. Jeg begynner omgående.
Ingen annen forskning har kommet så langt.
Uvilje mot å bære historiens byrde.
- Hvordan føles det? - Jeg er svimmel.
Prøver å revurdere.
Kutt ut fase tre-serumet og gjør klar biomasseinfusjon.
Ja, sir.
Du er kjempeflink.
Jeg tror du har fått din siste sprøyte.
- Ikke mer medisin? - Du trenger det ikke lenger.
Du klarer deg fint.
Så... vakker.
Det er du virkelig.
Jeg hadde nesten gitt opp.
- Av jord har du kommet. - Jeg var ikke redd.
Vi etterlater ikke folk.
Nei.
Kaptein.
Offiser på dekk. Fenrik Sinopoli.
Sir, dette er fenrik Loftis.
Han søvnige er fenrik Ranhofer,
- og løytnanten... - Hvordan går det med løytnanten?
Beklager. Han overlevde ikke.
Faen!
Det er urettferdig.
Vi mistet kommandodekket. Det ble sprengt bort.
Det var bare lys og alarmer, og all luften forsvant.
Vi var under dekk.
Jeg glemte alt jeg hadde lært.
Løytnanten tok oss en etter en,
dyttet oss inn i skapet og forseglet det.
Vi ble fjerne av den tynne lufta.
Jeg visste ikke at løytnanten...
- Klarer han seg? - Ja. Med litt tid, så.
Du går ikke i uniform.
Det er en kjeledress fra Tachi. Dette er Tachi.
- Du er James Holden. - Rolig nå, folkens.
- Dette er et stjålet skip. - Det er vårt skip nå.
- Er vi krigsfanger? - Nei, for vi er ikke med i krigen.
Hvordan fungerer det?
Dere skal få mat, medisinsk tilsyn
og alt annet, men nå må dere bli på rommene deres.
- Så vi er fanger. - Dere er i live.
Jeg så ingen skip fra Mars som kom for å redde dere.
Jeg blir her og sørger for at gjestene har det bra.
Mottatt.
- Hvordan har de det? - Det er bare å gå inn.
Kanskje de blir glade for å se en av sine egne.
Jeg vet ikke om de ser meg slik nå.
...har Mars i stedet insistert på det de kaller uavhengighet,
noe som bare er en unnskyldning for krig og vold.
Mars ser dette forferdelige og mirakuløse øyeblikket
som en mulighet til å hevne seg...
Belterjenta har lagd mat. Er du sulten?
- Hva? - Mat.
- Man putter det inn i hullet i fjeset. - Jeg må snakke med Holden.
Bra samtale.
Hvor sikre er vi på at reaktoren ikke sprenger?
Ikke veldig.
Redningsskipene fra Mars liker nok ikke at vi forsyner oss.
Vi må gjøre det når ingen følger med.
Det er ingenting her.
Teknikeren vår kaller det rødt fôr. Det er sterkt, men fy søren.
Belter-mat.
Si til kapteinen at vi må finne et skip fra Mars så fort som mulig.
Du vet det slaget dere tapte der ute?
Det foregår i hele systemet nå.
Dere bør bli med oss og dra hjem etterpå.
Taper Mars, er det kanskje ikke noe å dra hjem til.
- Tre stykker endrer ikke det. - Dette skipet kan gjøre det.
Kanskje vi ikke kan utgjøre en forskjell,
men jeg gjemmer meg ikke her mens alle jeg er glad i brenner.
De to andre gikk i alle fall ikke i uniform.
Unnskyld? Jeg fortjente retten til å bruke uniformen før du ble født.
Du er visst ferdig.
Resten av oss er fortsatt lojale.
Jeg avtjente mine 20 år. Jeg er sivilist nå.
Det er krig. Ingen er sivilister.
Ok, folkens. Det holder. Ro dere ned.
Ro dere ned, sa jeg.
Vi tar skipet.
- Tilbake til jobb, for faen. - Jeg må ha tilgang til kommunikasjon
for å sende dette til de som kan bruke det.
Nei.
Jeg kan stoppe dette.
Du stopper ikke annet enn muligheten til å puste.
Kringkaster du, dukker vi opp på alles paneler.
Vi er for nær krigssonen.
Jeg så akkurat FNs generalsekretær tale til generalforsamlingen.
Han har alltid vært en jævla nikkedukke, men nå så jeg noe annet.
Jeg så Errinwright snakke gjennom ham,
og han er ingen tåpe.
Med ham bak krigen tar den ikke slutt
før Jorden, Mars eller begge to er rykende ruiner.
- Og en melding kan fikse det? - Til den rette, ja.
Det er Anna Volovodov.
Da de var demonstranter, var hun samvittigheten hans.
Hun skrev talen som skapte hans politiske karriere.
De har mye historie, og hun er ikke Errinwrights dukke.
Vi sa nei. Vi sender ingen meldinger.
Hvorfor denne Anna? Hva med generalsekretæren?
De følger med på all FN-kommunikasjon,
men Anna er en outsider med tilgang til Sorrento-Gillis,
og Errinwright eier henne ikke.
La meg sende henne meldingen.
Viser hun den til generalsekretæren, ser han hvem undersekretæren er.
Avstanden mellom Amazonas og Montana er mindre enn vi har reist
i løpet av denne samtalen.
Jo lenger dette pågår, desto flere bomber faller.
Hjelp meg å stoppe det.
Finn en ruter vi kan sende en melding gjennom.
Noe som ikke kan spores til oss. Vi sender den ut så stille som mulig.
Takk for at du er den moren din vet at du er.
Det er slik det begynner, vet du.
- Vi sender bare en melding. - Du kan ikke stole på henne.
Men jeg kan stole på deg?
Jeg forstår hva hun er.
Jeg hjelper Amos med forsyningene.
Hvor mange er det i ops?
- Jeg vet ikke. - Vi sender ham først.
Alex, kan vi ta en kjapp titt på motorbalansen?
Beklager.
- Ikke gjør noe dumt. - Godt råd.
Arsenalet er der nede. Hent våpen og kom tilbake.
- Si til skipet at vi har tilgang. - Kapteinen har nøkkelen...
Si ifra hva dere trenger så lenge. Ingen trenger å bli skadd.
Sett kurs mot Callisto.
Åpne kommunikasjon så jeg kan si ifra til MCRN at vi møter flåten.
Jeg må få over folkene mine fra Kittur før jeg manøvrerer.
La meg tilkalle dem og...
- Flyr KC med oss? - Ja. Motoren fungerte,
og vi ville få det ut av vrakfeltet.
- Spiller ingen rolle. Koble det fra. - Jeg kan ikke forlate besetningen.
Det vet jeg at du forstår.
Det begynner å føles litt utakknemlig...
Ammunisjon.
Hjelp!
Hun fleipet ikke. Skipet går på avgasser.
La meg tilkalle de på Kittur.
Jeg kan ha dem i luftslusen, men da er de trygge.
- Holder vi til Callisto? - Det blir så vidt, men...
Hva pokker er det?
- Sino, se til Ranhofer. - Jeg tror han er i live.
Han visste ikke hvor ammoen var.
- Legg den fra deg. - Du først.
- Gjør som han sier. - Jeg utløste alarm,
som gir dere til frem til mekanikeren min kommer.
Dere bør tro på ham.
- Eller kanskje jeg skyter fyren. - Og så, da?
Det finnes en versjon der ingen skyter noen. La oss gå for den.
Hei, folkens.
Hvorfor alt oppstyret?
Bli der, tøffe jente.
Du skal få slippe unna. Du er ung og dum.
Fortsetter du å sikte på meg, tar jeg den.
- Klarer du det? - Se på utstyret.
- Hun kan tvangsfôre deg med den. - Jeg vil helst ikke det.
Det at jeg ikke skjøt deg beviser at vi ikke vil drepe dere.
Vi? Sier du det?
Enda en marsboer på den andre siden?
- Vil du få oss drept? - Hva annet kan det bli?
Ok, jeg forstår.
Vennene dine er døde, og det føles som om du gjør din plikt.
- Jeg vil... - Du vil kjempe mot fienden.
Det vanskeligste er å finne ut av hvem fienden egentlig er...
...og det er ikke dem.
Vi prøvde, ok? Det fungerte ikke.
- Jeg vil ikke dø her. - Hva gjør vi, da?
Legg vekk pistolen og finn ut av det.
Vi finner en annen måte.
Faen. Gikk jeg glipp av det?
Vi får telefoner fra overalt.
I morgen vil meningsmålingene bekrefte at du har overveldende støtte.
Hva pokker var det, Esteban?
- Anna... - Nei. Du forandret det jeg skrev.
Du gjorde meg delaktig i det jeg hater med alt dette.
- Det er urettferdig. - Jeg falt for det igjen.
Jeg er så dum.
Du knipset, og jeg følger etter
- og må tørke opp blod. - Verden trenger...
Du får aldri snakke med meg igjen.
Du trengte ikke å være dukken hans. Du kunne ha vært bedre.
Du burde ha vært mer.
Jeg trodde at det fantes en anstendig mann
der inne under alle ambisjonene.
Synd at jeg tok så feil.
Det er alt vannet vi har råd til. Holder det?
Ja.
Det og CO-tankene bør kunne få dem frem til flåten.
Fint å jobbe med noe som er enkelt å reparere.
Ja.
Noe kan man ikke reparere.
- Det føles som å vente på dom. - Du må treffe noen.
- Hvorfor meg? - Vennen din såret meg.
Du virket mest fornuftig.
- Du er Chrisjen Avasarala. - Ja.
FNs undersekretær.
Dette blir kjedelig hvis du er så sløv.
- Jeg forstår ikke hva som skjer. - Da tar vi den kjedelige versjonen.
Krigen er en løgn. Den ble startet av noen i min regjering.
- Selv om Mars har en del av skylden. - Hvorfor forteller du meg dette?
Den kan bare stoppes her ute hvor det ikke finnes politikere.
- Jeg er klar over ironien. - Det var derfor jeg hoppet av.
Jeg måtte finne fienden for å kunne bekjempe den.
Bare slik kan jeg utføre min plikt overfor Mars.
Ok.
- Hva er det jeg skal gjøre? - Når du kommer til flåten,
er det noe du må vise kommandøren.
Si at det kom fra meg. Be ham gi det til admiral Souther.
- En FN-admiral. - I tredje flåte rundt Jupiter.
- Det er vel dit dere skal? - Får jeg dra tilbake til flåten?
Dere får KC. Det kan allerede fly.
Vi gjør det levelig igjen. Mer levelig, i alle fall.
Så jeg skal dra tilbake...
...og be kommandøren anrope en FN-admiral midt i en krig?
Akkurat.
Eller så kan Holden kaste ut alle tre for å være uutholdelige idioter.
- Enten eller. - Jeg foretrekker det første.
Så langt har dere bare såret Alex,
og det kan vi glemme hvis du hjelper oss.
Hva er det jeg skal vise dem?
Jeg skal være rask.
Jeg er mer sint på meg selv enn jeg er på ham.
Jeg visste at han var en løgnaktig drittsekk før jeg sa ja.
Datteren din er her.
- Dritt var det beste jeg... -Og hun sover. Pass på volumet.
Demp hos deg, for jeg kommer til å rope mer.
Du må ta deg sammen, for jeg takler dette dårlig.
Unnskyld, Namonisko.
Jeg har ikke spurt hvordan det går.
Det går bra på klinikken.
Han biskopen sendte for å ta prekenene blir ikke buet ut,
og millioner døde nettopp i Amazonas,
så det går jo ikke bra,
og Nami ser at jeg er redd. Jeg vil ikke at hun skal vite det.
At verden kan være så fæl. At jeg ikke kan fikse den.
Jeg kommer hjem. Med en gang.
Hvis det er det beste du kan gjøre nå, så.
Ikke gjør det for meg.
Jeg vet ikke hva som er best lenger.
- Elskede... - Jeg har ikke forandret... noe.
- Jeg har bare gjort det verre. -Det er nok ikke sant.
Trengte jeg ydmykelse,
hadde det holdt at jeg mistet håret.
Dette er overdrevet.
Å tro at Gud ydmyker deg med en krig i solsystemet
føles virkelig ironisk.
Ok, jeg elsker deg. Jeg kommer hjem.
Du er det eneste jeg får til,
og det trenger jeg nå.
Vi trenger deg også. Vi elsker deg. Kom hjem.
Jeg er på vei. Jeg elsker deg.
DR. VOLOVODOV, DU VET HVA DU MÅ GJØRE MED DETTE
Jeg skal være rask. Mars' forsvarsminister Korshunov
døde av hjerteinfarkt i kveld.
Samtidig ble MCRN Karakum,
som skulle motta protomolekyl- teknologien, utslettet over Ganymedes,
noe jeg beordret,
og jeg kan gi samme ordre om å ta livet av...
Hei.
Jeg ville si takk for å ha passet på meg, Gunny.
Passet på alle, faktisk.
Situasjonen kunne ha gått skeis hvis ikke du hadde dukket opp.
De fikk ikke drepe baljas eneste kokk.
Jeg synes Naomis fôr var interessant.
Belter-mat.
Vær forsiktig med å si sånt her, marinesoldat.
Naomi er kanskje liten, men hun er tøff.
De var idioter, men jeg håper vi ikke fikk dem drept.
Naomi er flink. Skipet er trygt hvis hun sier det.
Og vi løy ikke. De kan redde liv.
Jeg håper de får gjort sin del.
Sjømann.
Gjør noe med den magen.
Du klarer visst ikke å la det ligge.
Å redde alle. Du klarer ikke å la være.
Takk.
Godt du har det bra.
Ser riktig ut.
- Jeg vil bare treffe ham litt. - Nei, Mei.
- Får jeg treffe Katoa? - Nei.
- Vær så snill? - Jeg sa nei.
- Jeg må. - Det går ikke.
Du er slem.
Jeg tar meg av det. Jeg kjenner typen.
Hva foregår her, lille venn?
Jeg vil treffe Katoa. Det er lenge siden.
- Har han det bra? - Jeg skal spørre dr. Strickland.
- Jeg vil til pappaen min. - Du er ikke frisk nok til å reise.
- Får jeg snakke med ham? - Det går ikke på grunn av krigen.
Jeg vil snakke med Katoa.
Hvis han skal hjem, kan han si hei til faren min.
Jeg må spørre dr. Strickland.
Jeg henter henne.
Så, så. Det går bra.
Jeg har deg.
Jeg vil treffe Katoa. Han er her inne.
- Hvorfor tror du det? - Pleieren hans gikk inn der.
- Få Strickland hit. - Katoa! Det er Mei!
Katoa!
Åpne den. Nå.
Det var like før, sir.
Jeg kunne ikke gi opp testingen når vi hadde kommet så langt.
Det må testes på mennesker.
Båndbredde og avstand irrelevant. Begrensninger krever gjentakelse.
Ta henne.
Dr. Strickland?
Unnskyld. Jeg føler meg så rar.
Hendene mine.
Jeg mente det ikke.
Iboende gjenbruk. Demontering avslører nyttige baner.
Alt henger sammen.
Gutten snakker med resten av protomolekylet.
Det var riktig å fortsette. Han er nøkkelen til alt.